Continuăm publicarea scrisorilor Arhiepiscopul Victorin cu cele care cuprind primele impresii de pe tărâm american.
+++
![](https://sfdumitru.org/wordpress/wp-content/uploads/2024/07/janfeb23_img755.jpg)
![](https://sfdumitru.org/wordpress/wp-content/uploads/2024/07/janfeb23_img756.jpg)
14 august 1956
Detroit, USA
Înalt Preasfințite Stăpâne,
Cum V-am scris am ajuns cu bine și-n Statele Unite. La NY am stat vreo două zile numai. Am făcut o vizită la Arhiepiscopia Grec Ortodoxă și altor câtorva cunoscuți ai mei Ierusalimiteni, cari-i am acolo. La ei am și locuit așa că n-am reușit să-ntâlnesc pe nimeni dintre românii noștri de prin NY.
Am venit la Detroit. Aici am „nimerit” la pr. Moraru care mi-a oferit să stau la casa lor parohială sau cum îi spun ei casa clerului în care stă și PS Andrei. Cum stau? Cred că vă închipuiți destul de bine: fiecare zi mi-e un an. Abia aștept să-mi pot aranja formalitățile trebuitoare în ce privește șederea mea în USA și mai ales vizita în Canada. În adevăr, cred și eu că-n USA n-am să pot deloc prelungi șederea mea nici cel puțin cu vizita. Mă aflu într-o lume atât de străină încât îmi vine să iau primul vapor – spre Europa – și să mă reîntorc cât mai curând la liniștea Iordanului nostru, care de-aici îi simt cu atât mai mult valoarea și pentru viața ce mi-am ales-o.
Rugați-vă și IPS V să-mi ajute Bunul Dumnezeu să trec și peste aceste încercări și ispite, și să-mi pot relua cel puțin libertatea, ce nu mi-am știut-o prețui în Ierusalim, de a rămânea călugăr.
Cu aceleași fiești sentimente,
Arhim. Victorin
Cred că-n vreo zi două să vă dau o adresă mai stabilă pe care să-mi puteți scrie.
+++
![](https://sfdumitru.org/wordpress/wp-content/uploads/2024/07/janfeb23_img757.jpg)
![](https://sfdumitru.org/wordpress/wp-content/uploads/2024/07/janfeb23_img758.jpg)
Detroit 6 sept 1956
Înalt Preasfințite Stăpâne,
Se apropie o lună de zile de când am sosit aici și încă n-am reușit să mă orientez cel puțin ce am de făcut. Prea multele sfătuiri din care nu văd decât interesele personale ale „binevoitorilor” mă fac să-mi trec zilele cu dureri de cap și nopți nedormite.
Mă gândeam să-i las pe toți așa cum i-am găsit și să plec imediat înapoi la Ierusalim. Dar și acolo văd un semn de întrebare – cu Suezul.
Mă aflu încă tot cu locuința la Misiunea românească, de aici. Mai stă aici și un alt preot „fără parohie”, necăjit și el că și-a sacrificat libertatea profesiunii lui de mai-nainte – îmbrăcând haina preoțească (e hirotonit aici numai acum vreo câțiva ani în urmă). PS Andrei nu e aici; de vreo trei săptămâni e plecat în Canada. Dacă vine cred că, vrem nu vrem, ar trebui să ne schimbăm și locuința. De altfel înțeleg că Pr. Moraru i-a și pus în vedere celuilalt preot că dacă vine PS nu va mai putea sta nimeni împreună cu el.
N-am făcut nimica nici pentru Ierusalim, căci și cu formalitățile șederii mele în America, nu-s destul de lămurit. În Canada nu mi se permite să trec – cu un Laissez Passer – decât numai în cazul când aș avea viza de „permanent resident” în USA. Și pentru asta, sigur c-ar trebui să-mi prelungesc șederea mea cel puțin pe-un an de zile – aici. Pe de altă parte, uneori prea descurajat îmi vine să iau numai valiza cea cu care am fost pe la IPS V ca să nu mai am și grija bagajelor și să merg să-mi recapăt chilia mea liniștită de lângă Biserica Sfântului Mormânt. Poate câte-odată eram și acolo nemulțămit și de aceea Dumnezeu m-a lăsat să gust și pâinea americană.
Cât privesc problemele bisericești și ale românilor de pe-aici, deși nu mi se par cu totul irezolvabile, totuși nu-mi pot permite încă să-mi dau vreo părere până nu cunosc mai de-aproape și celelalte grupări. Posibil v-a mai scris și PS Teofil. El vine adesea pe-aici și văd că vorbește și cu PS Andrei și se sbat în toate direcțiile și spre nord și spre sud – cu mari nădejdi de biruințăt în „luptele lor” – dar cei mai puțin înhămați la carele de luptă cred că numai un ierarh cu un trecut de activitate pastorală și o autoritate morală indiscutabilă – personală, ar mai putea salva viața bisericească a românilor de aici. De aceea mulți se gândesc la IPS Voastră, și se întrebă dacă ați primi, să veniți, în vreunul din Statele Americane.
Treceți-le cu vederea – toate cele ce vi le scriu – căci n-aș vrea cu necazurile mele să vă produc vreo neliniște sufletească și IPS Voastre. Eu nădăjduiesc mereu – la mai bine – dar pentru că „binele” întârzie, m-am gândit mai bine să vă mai trimit aceste vreo câteva rânduri – decât să vă cauzez în altfel vreo neliniște sufletească, prin tăcerea mea de prea lungă durată.
Cu aceleași fiești sentimente,
Arhim. Victorin
Dacă-mi puteți scrie ceva, trimiteți-mi plicul pe adresa pr. George Nan din Windsor – el mi le aduce imediat ce sosesc acolo.
+++
![](https://sfdumitru.org/wordpress/wp-content/uploads/2024/07/janfeb23_img748.jpg)
![](https://sfdumitru.org/wordpress/wp-content/uploads/2024/07/janfeb23_img749.jpg)
Viels-Maisons (Aisne). France.
11 septembrie, 1956
Dragă Starețule,
În adevăr, eram neliniștit de pauza mare ce ai făcut între scrisori. Dar nu mă mir de cuprinsul acesteia, pornită din Detroit la 6 septembrie, c.
Să nu regreți deloc neplăcerile prin care treci și vei mai trece. Dimpotrivă, privește cât mai bine prin fereastra ce ți-ai deschis, venind în America de Nord. Multe din trebuințele bisericești din țara de acasă, le cunoști; cunoaște de acum și pe ale acestor Români de care nimene de acasă nu s-a preocupat în trecut, și-s în pragul desnaționalizării chiar cu generația ce se ridică acum.
Înarmează-te cu răbdare și așteaptă putința de a trece și prin Canada (deși presupun că întârzierea formelor o pricinuiesc chiar găzduitorii d-tale din Detroit). Acolo de vei găsi înțelegere și bunăvoință, rămâi; de nu, ia din Montreal avion sau vapor și te întoarce liniștit la Ierusalim. De acolo, tot Dumnezeu te va chema la lucrul Bisericii Sale, unde trebuința de brațe lucrătoare este din ce în ce mai mare. Vei fi de acum cu încă mai mare bagaj de cunoștințe.
În scrisoare, în legătură cu nerânduielile ce vezi, îmi adaugi și numele meu. Fără o delegație oficială și fără un număr de preoți pe care să-mi pot răzima venirea și acțiunile bisericești în USA, mi-ar fi fost o mare greșeală. Mai pronunțat, numai doi inși m-au chemat: Pr. Gl. Moraru – în condiții inacceptabile, - și Părintele Nan, care mi-a trimis și bilet de avion. Încolo, clerul slab și amorțit a rămas liniștit sub cârmuire de aventurieri. Le-am fost la îndemână, dar nu m-au folosit; acum e târziu. Grija limpezirii acestei tulbure situații, revine de drept Sinodului canonic viitor de la București, - de nu va fi încă și mai târziu.
Precum știi, eu doresc să rămâi în Canada. Dacă însă vezi că nu se poate, pornește înapoi la chilie. (Sperând că va urma liniște). Scrie acelora mereu prietenește și prevenitor.
Vizitează și alte localități din USA.
Primește și transmite și Părintelui Nan, toate doririle de bine.
† Visarion